Пам'ятай не забувай ти про п'яте листопада.
Змова і зрада.
Немає причини колись забувати порохову зраду.
Але що ж чоловік?
Я знаю, що його звали Гай Фокс,
і що він 1605 року хотів висадити у повітря будівлю парламенту.
Але хто він був насправді?
Яким він був?
Ми маємо пам'ятати ідею, але не чоловіка.
Бо людина може зазнати невдачі.
Її можна впіймати, вбити і забути.
Але ідея може змінити світ і через 400 років.
А про силу ідей я знаю з власного досвіду.
Я пережила часи, коли люди вбивали в ім'я ідеї
та помирали, захищаючи її.
Але ідею не можна поцілувати.
До неї не можна доторкнутися чи обійняти її.
У них немає крові і почуттів.
Вони не знають любові.
І я сумую не за ідеєю, а чоловіком.
Чоловіком, що примушує мене пригадати 5 листопада.
Чоловіком, якого я ніколи не забуду.
В ЯК ВЕНДЕТТА
Колишні США настільки потребують постачання лікарських препаратів,
що вже вислали кілька контейнерів з тютюном та житом.
Як вони це називають - жест їхньої доброї волі.
А сказати Вам, що я думаю?
Оскільки Ви зараз дивитеся програму, то я думаю, що так.
Прийшов час показати колоніям, що ми насправді про них думаємо.
Треба врешті відплатити їм за їхню зверхність, що вони показували раніше.
Треба вийти у порт і потопити усе те лайно,
що завжди варто робити з тим, що надходить з тієї Жмерики!
То хто піде зі мною?!
Це вам сподобалося?
США: Жмерика. Це ж правда.
У країни було усе.
І зараз, через 20 років, де воно все?
Найбільша колонія світу. А чому?
Безбожність. Я ще раз це скажу.
Безбожність.
Це була не війна, що вони почали, не чума, що вони розсіяли,
а Божий Суд.
Ніхто не втече від свого минулого. Ніхто не втече від Божого Суду.
Ви думаєте, його там немає?
Ви гадаєте, що він за вами не спостерігає?
Як же це ще пояснити? Він нас перевіряв і ми вистояли.
Ми робили те, що мали робити.
Іслінгтон, Енфілд. Він був там і все бачив.
Емігранти.
Мусульмани.
Гомосексуалісти.
Терористи.
Заражені дегенерати.
Геть усіх!
Сила через єдність, єдність через віру!
Я богобоязний англієць і пишаюся цим!
Дякую, досить.
Лайно.
Відтепер починає діяти комендантська година.
Всі порушники будуть затримані.
Це для вашої ж безпеки.
Вибачте, пані.
Перепрошую, я вас не помітила.
- Поспішаємо? - Я лише хотіла ...
- Зараз діє комендантська година. - Мій дядько захворів.
Хворий дядько? Що ти гадаєш, Віллі?
Що це дурня.
Я знаю, що це було неправильно, виходити на вулицю.
Але ти можеш потурбуватися про нас, перш ніж підеш до дядька.
Мій друг теж захворів. Чи як, Віллі?
Страшний напад фрустрації. Ось послухай.
Не торкайтеся до мене!
А у киці є пазурі!
- Вона нам погрожує. - Точно.
Ти ж знаєш, що це означає?
Що ми самі визначаємо міру покарання.
І тобі доведеться відбути покарання.
- О, Боже, ви покажчики. - Киця второпала.
Я цього не знала. Мені дуже шкода.
Ще ні. Але зажди.
Завтра вранці жодній повії не буде так шкода, як це буде тобі.
Принаймні жодна так не страждатиме.
Будь-ласка, не робіть цього!
Я піду додому! І більше ніколи такого не робитиму!
Що ви думаєте, хлопці?
Пожалієш риску, збалуєш дитя.
Допоможіть!
І оточили його лихі сили природи.
- Що таке?! - Ану пішов геть!
Сміються із долі, пазурі зі сталі,
що ледь блищать від слідів крові.
Ми покажчики, мужик.
Ааа!
Боже милостивий! Змилуйся!
Ми так часто засуджуємо. Ми так часто таке бачимо –
з пристойними мінами ми обдуримо самого біса.
- Що це означає? - Пожалієш риску ...
Я запевняю вас, що бажаю вам лише добра.
- Хто ви? - Хто?
'Хто' – це лише форма, а от 'що' - призначення.
Що я? Я – чоловік з маскою.
- Це я бачу. - Звісно.
Я не сумніваюся у вашій здатності сприймати візуальні об’єкти,
лише вказую на суперечність, що постає,
коли ви запитуєте чоловіка в масці, хто він такий.
Он воно що.
Але дозвольте мені у цю найочікуванішу з усіх ночей
дати вам замість звичайного прізвиська
буквальну характеристику.
Вуаля!
Зовні бачення смиренного ветерану Водевілля,
жертви і злочинця водночас
з усіх варіантів провидіння.
Цей образ - не схованка для марнолюбця,
а заповіт Vox Populi, вільний і невгамовний.
Але це мужнє втілення колишніх неприємностей знову оживає
і обіцяє знищити це гниле злочинне кодло,
що створює гидкий бар’єр для волевиявлення люду!
Сила через єдність, єдність через віру
Єдиний вердикт - помста, ВЕНДЕТТА,
свята як ікона, не даремна, бо її ціна у правдивості
стане у нагоді пригніченим і сміливим.
Та цей вербальний опис дещо затягнувся.
Це для мене велика честь, познайомитися з вами. Прошу, називайте мене В.
Ви божевільні?
Про мене так і говоритимуть. Але з ким я маю честь..?
Мене звати Іві.
Іві? І Ві. Ну звісно ж.
Що це означає?
Що я як і Бог, не вірю у випадок і удачу.
Вас поранили?
Ні, усе гаразд.
Дякую.
Я лише зіграв свою роль.
Але скажіть, Іві, ви полюбляєте музику?
Так.
Я ж, власне, музика, і саме був дорогою до однієї цікавої вистави.
А який ви музика?
Мій коник - ударні,
але сьогодні ввечері я керуватиму цілим оркестром.
І для мене це буде велика честь, якщо Ви погодитися супроводжувати мене.
Нажаль, ні. Я маю йти додому.
Я обіцяю вам, це перевершить усе, що ви колись бачили
і на кінець Ви живі і здорові повернетеся додому.
Гаразд.
А тут гарно.
Кращої сцени годі й вигадати.
Але я не бачу інструментів.
Ваша здатність сприймати візуальні об’єкти і досі на висоті,
та все ж.
Цей концерт я присвячую мадам Юстиції
в знак тієї тривалої відпустки, яку вона собі дозволила,
і тієї шахрайки, що посіла її місце.
Іві, Ви знаєте, який сьогодні день?
Четверте листопада?
Вже ні.
Пам'ятай не забувай ти про П'яте листопада,
порохову змову та зраду.
Немає причини
забути цей вчинок.
Спершу увертюра.
Так.
Так, струнні.
Ви це чуєте?
Тепер духові.
Я це чую!
Мамо, слухай! Там музика!
- Як Ви це зробили? - Зачекайте.
А тепер Крещендо!
Чарівно, чи не так?
Панове, у вас було 4 години.
Я сподіваюся, ви маєте результати. Пане Кріді?
Зону навколо Old Bailey оточено.
Всі можливі свідки затримані.
Добре. Пане Есерідж?
Програвач знайдено у центрі надзвичайного стану.
Диск з Увертюрою Чайковського 1812.
Її у чорний список. Ніколи не хочу її більше чути.
Так, пане.
Ми подвоїли перевірки та обшуки
і прослуховуємо більше телефонних розмов.
Дуже великий відсоток населення обговорює саме цей вибух.
Пане Даскомб, що ми казатимемо?
Говоритимемо про необхідне знесення.
Відповідні повідомлення уже в мережі та Інтерлінку.
Більшість експертів підтверджують шкідливість матеріалів на будівництві Old Bailey.
Протеро говоритиме про це ввечері, які небезпечні ці старі скрині,
і що не слід нам
чіплятися за архітектурні пережитки минулого.
Він має завершити тим, що New Bailey стане символом нашого часу
і майбутнього, яке ми здобудемо завдяки нашим переконанням.
Пане Хайєр?
Наші камери спостереження
зробили кілька знімків терориста,
що, проте, виключає можливість ідентифікації через маску.
Ми також маємо запис з дівчиною,
яку затримали люди Кріді.
Хто вона, пане Фінч?
Ми ще не знаємо, пане, але ми на правильному шляху.
Ще щось?
На місці вибуху знайдено
сліди використаного вибухового матеріалу.
Незважаючи на високу якість
вибухові пристрої створені зі звичайних крамничних хімічних речовин,
що унеможливлює встановлення походження.
Ким би він не був, Канцлере, він дуже розумний.
Ваші професійні висновки недоречні, пане Фінч.
Вибачте, Канцлере.
Панове, це іспит для нас.
В такі моменти все в руках нашої Божої віри.
І зменшувати віру означає здати все, у що ми так вірили,
усе, за що ми боролися.
Сумніви підштовхнуть цю країну до нового хаосу,
а я цього не дозволю.
Ви негайно впіймаєте цього терориста.
Тоді він зрозуміє, що таке терор.
Англія переможе.
Ти гадаєш, хтось повірить у це?
А чому ні?
Ми ж BTN.
Ми повідомляємо новини, а не вигадуємо.
Для цього існує держава.
Невеликий анекдот:
Команда, що мала зносити Old Bailey,
вирішила своєрідно попрощатися зі старою дамою
у такий, нехай і імпровізований, спосіб.
Хоча знесення було заплановане доволі давно,
керівник команди підривників повідомив нам,
що музики та феєрверку у програмі не було.
А зараз невелика перерва.
Ти віриш у цю маячню? Нічого там не зносили.
Я усе те бачила.
Ти це бачила?
Ні, я вчора була ...
Точно. Ти була у татка Дітриха.
Іві, ось ти де. Ти ж ще на мене працюєш?
Вибач, Патрісіє.
Мені потрібні 2 Еспрессо та 3 кави.
І Дітрих чекає свого чаю.
Я не розумію.
Чому він носить маску Гая Фокса
і висаджує в повітря суд? Хіба Фокс не хотів підірвати парламент?
Та ще ж не пізно. У нього ще є 16 годин.
Може він тільки починає.
Слухаю.
Підказка про дівчину.
Та ні, це прекрасно. Розп'ята корова!
Дуже смішно. Це не пройде.
Перепиши, гаразд? Бувай.
Я не пригадую, щоб мене заміщала така гарна жінка.
Пане Дітрих ...
Називай мене Гордоном. Коли мені кажуть 'Пане', я почуваюся таким старим.
Гордоне,
я вже йшла до вас, але тоді з’явилися покажчики,
я злякалася, і знову пішла додому.
Після вчорашнього випадку комендантську годину посилять.
Попався.
Привіт, Фред.
- Вже все перевірили? - Ні. Скрізь самі бомби.
Підривай їх на рекламі.
Як ти дивишся це лайно?
Лазер Ласс це ж класика.
Що це таке?
Не знаю. Щойно доставили. Написано 'Для студії 3'.
Це, напевне, для Протеро.
Цьому збоченцю треба вже сказати,
що канал - не просто його забаганка.
А це що таке?!
Постав їх отамо далі, поки не розберуся.
Це погано. ЇЇ батьки були політичні активісти.
Заарештовані, коли їй було 12.
А вона?
П'ять років
- проект 'Виховання молоді'. - Оце лайно.
Нам потрібне підкріплення, але якомога менше.
Ви абсолютно впевнені?
Я хочу поговорити з нею, перш ніж вона зникне у казематах Кріді.
А Ви хто?
Покажіть мені посвідчення, або відчуєте на собі Електрострумчику.
Трикляття.
Швидко!
Ви двоє охороняйте виходи. Всі інші за мною.
Увага.
Всі працівники мають негайно залишити будівлю.
Це не навчання.
Прокляття, що знову сталося?
- Вона застряє. - Вибийте.
Домінік!
Поліція! З дороги!
З дороги!
Лайно!
Я можу вам сказати, що я знаю ...
Англія переможе.
Звільніть коридори.
Допомога!
Заради Бога, заберіть пальці!
Тату, що з телевізором?
Доброго вечора, Лондон.
В першу чергу я хочу вибачитися за цю вимушену перерву.
Це канал надзвичайного становища!
Як і багато з вас я теж ціную
зручності щоденної буденності,
безпечність довіри, затишок повторення.
Прокляття.
Я насолоджуюся ними, як кожна людина. Але в пам'ять про один день ...
- Хто це, мамо? - Цить.
... коли події минулого,
пов'язані зі смертю когось чи кінцем якоїсь війни,
завжди відзначалися великим святом,
я пропоную пригадати день п'ятого листопада,
день, про який сьогодні, нажаль, вже майже не згадують,
і відзначити його невеликими теревенями.
Звісно є і такі, хто не хоче, щоб ми поспілкуватися.
Дайте подумати.
Напевне, телефоном вже передаються накази,
і озброєні люди скоро будуть тут.
- Канцлер Сатлер. - Оце вляпався!
Чому? Хоча замість розмови можна скористатися дрючком,
слова мають більшу силу.
Слова - це засіб, щоб зрозуміти значення,
а для тих, хто хоче почути - засіб почути правду.
І варто визнати,
що щось гниле у цій країні.
Ви ж хотіли безпечну систему.
Ви сказали: 'В кожному телевізорі Лондону!'
Жорстокість і несправедливість, неприйняття і пригнічення.
І коли раніше ми мали можливість протистояти цьому,
думати та говорити, як вважали за правильне,
ми маємо тепер сенсори та засоби спостереження,
що примушують нас до одноманітності та пригнічення.
Камери! Нам потрібні камери!
Як могло дійти до такого? Хто у цьому винен?
Звісно хтось несе більше відповідальність аніж інші,
і цих людей буде до неї притягнуто.
Але, щоб бути чесними, той хто шукає винних,
має поглянути у дзеркало.
Я знаю, чому ви це зробили.
Я знаю, що ви боялися.
А хто ні? Війни, терор, епідемії.
Численні загрози ледь
ледь не позбавили вас розуму.
Ваш страх переміг вас і у паніці
ви звернулися до нинішнього канцлера Сатлера.
Він пообіцяв порядок та мир.
А як плату за це він вимагав тиху покору.
Інспекторе, ми майже пробилися.
Минулої ночі я спробував висадити тишу у повітря.
Минулої ночі я знищив Old Bailey,
щоб нагадати цій країні про те, що вона забула.
Понад 400 років тому один видатний англієць спробував увічнити
день п’ятого листопада.
Він хотів нагадати світові, що справедливість і свобода
це більше ніж слова. Це перспективи.
Якщо ви нічого не бачили,
якщо злочини цієї держави і далі залишаються для вас невідомими,
я раджу вам
просто прожити 5 листопада.
Але якщо ви бачите те, що бачу я,
коли ви відчуваєте те, що відчуваю я, і прагнете того, що прагну я,
то я вимагаю від вас, рівно через рік стояти поряд зі мною,
перед воротами парламенту
і разом відсвяткувати 5 листопада,
який ніхто ніколи не забуде.
Це гас. Він узяв наші димові машини.
Стережіть виходи.
Ніхто не вийде.
Всі інші за мною.
Ліворуч. Ви праворуч.
Розділіться.
Не стріляйте! Прошу, не стріляйте!
Не стріляти!
Він усім одягнув маски.
Матінко рідна!
- Не стріляйте! - Стояти!
- Не стріляйте!
Нікому не рухатися!
Кожен, хто має маску – на коліна!
Зніміть з них маски.
Швидше!
Він замінував студію.
Ні!
Джонс, виведіть усіх без масок!
Маршал, допоможіть з цим чоловіком. Всі інші зі мною.
Матінко.
Хутчіш! Усі звідси!
Даскомб?
Ви уявляєте, скільки часу займе, відбудувати цю студію?
А ви знаєте, що ви робите?
Стояти!
Не стріляйте! Це він!
На коліна!
Ну що ж.
Я зумів!
Не рухатися!
Руки за голову! Давай! Інакше я стрілятиму!
Швидкість реакції Лондонської поліції мене дивує.
Ніколи б не подумав, що ви такі швидкі.
Та ми приїхали ще до того, як ти почав, друже.
Ну, я не знаю.
Ааа!
Спеціальне повідомлення
Ми перериваємо нашу програму через страшне повідомлення
про напад на Jordan Tower,
що завершився кілька хвилин тому.
Божевільний терорист, якого ідентифікували як 'В',
напав на студію з вибухівкою та іншою зброєю,
яку він застосував проти невинних цивільних,
щоб передати своє ненависне повідомлення.
Щойно ми отримали перші кадри сміливої операції правоохоронних органів.
Не рухатися, інакше ми стріляємо!
Це лише перші повідомлення,
але припускається,
що терорист загинув підчас нападу.
Маячня!
Як повідомляють відомства, загроза минула.
Терорист мертвий.
Ось. Про що він думає?
Він хотів залишити її?
Після того, як вона його врятувала?
Та він же терорист. Він же діє не як ми.
Але ж він і людина.
І що б не сталося, вона зараз у нього на шиї.
Ви мене налякали.
Я прошу вибачення.
- З Вами все гаразд? - Так, дякую.
А де це ми?
Моя домівка. Я її називаю 'Галереєю тіней' .
Тут так затишно.
А де ви усе це зібрали?
З миру по нитці.
Багато із засік
Міністерства Вилучених Речей.
Ви їх вкрали?
Та Боже, Ви що? Крадіжка передбачає наявність власника.
А у цензора вкрасти не можна. Я їх лише повернув.
Якщо хтось це колись знайде ...
То кілька творів мистецтва буде моїм найменшим клопотом.
Після всього, що ви накоїли?
А що ж я, власне, накоїв?
Навіщо ви приснули газом поліцейському в обличчя?!
Ви зробили те, що вважали за правильне.
Мені не можна було цього робити. Я не розуміла, що робила.
Ви справді так вважаєте, чи лише хочете так вважати?
Я думаю, мені треба йти.
Можу я поцікавитися, куди?
- Додому. Мені потрібно додому. - Але ж вас шукають.
Якщо вони знають, де ви працюєте, то, напевне, знають, де ви живете.
У мене є друзі, у яких я могла б перебути.
З цього теж нічого не вийде.
Повірте мені, Іві, мені цього дуже не хотілося,
але вибору у мене не залишилося.
Ви були без свідомості і я мав зробити вибір.
Якби я Вас залишив, то Ви б зараз сиділи у камерах Кріді.
Вас би закрили, катували і, без сумніву, після усього цього
вбили, щоб дістатися до мене.
Після того, що ви зробили, я не міг цього допустити.
Тому я приніс Вас у єдине місце, де Ви справді у безпеці.
Сюди. До мене додому.
Але я нічому нікому не скажу! Ви можете мені повірити.
Мені дуже шкода, але на такий ризик я не можу піти.
Але я ж навіть не знаю, де ми.
Ви знаєте, що ми під землею і Ви знаєте колір каміння.
Розумній людині цього буде досить.
Це означає, що я маю зостатися тут?
Поки я не буду готовий. Після п’ятого буде все одно.
Через рік? Мені сидіти тут цілий рік?
Мені дуже шкода, Іві. Я не знав, що робити.
Вам слід було залишити мене лежати!
Чому Ви просто не залишили мене?!
Ще щось про батьків?
Так, нічого гарного. Вони сиділи в Белмарші.
- Ні. - Так.
Вона померла у голодному страйку,
а він, коли армія відновлювала порядок.
Але це ще не все. Її брат був у школі Святої Марії.
Боже мій.
Самі нещастя.
Її історію ми знаємо. Тепер потрібна його.
В?
А. Бон жур, мадемуазель.
Я хочу вибачитися за мою вчорашню поведінку.
Я усвідомлюю, що Ви для мене зробили і дуже вдячна Вам за це.
Ваші руки!
Так.
Так краще. Сподіваюся, Ви не втратили апетиту.
Ні. З Вами все гаразд?
Так, звісно.
Я можу поцікавитися, що з Вами сталося?
Пожежа, вже дуже давно.
Для декого вічність.
Але давайте краще змінимо тему.
Бажаєте чаю до сніданку?
Так, дякую. Я страшенно голодна.
Прошу, сідайте.
Мммм.
- Смачно. - Це добре.
Я не їла справжнього масла,
відколи була маленькою дівчинкою.
Звідки воно у вас?
З поїзда дорогою до канцлера Сатлера.
- Ви обікрали Канцлера? - Так.
Ви божевільні.
'Я наважуся на все, що притягує людину. Хто не здатен ні на що – той не людина.'
Макбет.
- Прекрасно. - Моя мама.
Вона завжди читала мені його твори
і відтоді я хотіла стати акторкою.
В театрі, в кіно.
У 9 років я грала Віолу у 'Що побажаєте'. Вона страшенно пишалася мною.
А де зараз живе ваша мама?
Вона померла.
Мені дуже шкода.
А можна мені запитати про те, що ви сказали по телевізору?
- Ви все це серйозно? - Кожне слово.
Ви гадаєте, якщо зможете підірвати парламент,
то щось зміниться у цій країні?
Впевненості немає, лише ймовірність.
Якщо хтось прийде туди, то точно відомо,
що у Кріді знайдуться мішки для кожного.
Народ не повинен боятися свого уряду.
Уряди мають боятися свого народу.
І Ви хочете цього досягти, підірвавши будівлю?
Будівля – це символ, так само як і її знищення.
Символам дають таку владу люди.
Сам по собі символ не має значення. Але якщо це захопить багатьох,
то вибух будівлі може змінити світ.
Хотілося б у це вірити.
Якщо світ і змінився, то тільки на гірше.
Я можу сказати, що я знаю. Я знаю, що він не чоловік.
Чому?
Справжній чоловік не бігає у масці.
Чоловік не загрожує невинним цивільним!
Як і кожен волененависний терорист він просто клятий боягуз.
Ніяких розмов, Роджер. Коли я завтра прийду, щоб його не було.
Він уявлення не має про освітлення.
У мене ніс як Біг Бен, прокляття!
Послухай мене, бовдуре. Англія переможе, бо я це кажу!
І це стосується кожного на цій програмі, включаючи Вас.
Знайдіть нового оператора або шукайте собі нову роботу.
Я скажу вам, чого б мені хотілося.
Щоб я був тоді там!
Щоб я зміг стати у нього на дорозі!
Мені б цього вистачило.
Цей В і його спільниця Іві Хеммонд
є демагогами, що шлють свої ненависні послання ...
Божевільний, збочений голос передав ультиматум терориста,
на який він отримає жорстку відповідь.
Державна зрада! Ніякого жалю!
А мораль усієї історії?
Добро перемагає, зло програє і як завжди:
Англія переможе!
Мати Божа!
Доброго вечора, коменданте Протеро.
Як Ви сюди увійшли?
Не треба. Я потурбувався, щоб наше побачення
не переривалося через нудні дзвінки, коменданте.
Чому Ви так мене називаєте?
Але ж це було ваше звання, коли ми з Вами познайомилися.
Тоді Ви носили форму.
Ви?
Це Ви.
Дух минулого Різдва.
- Так? - Фінч, це Даскомб.
Даскомб?
Я вже зателефонував Канцлеру. Ситуація не повинна загостритися.
Яка ситуація?
Канцлер Сатлер також згоден,
що слід дотримуватися таємності.
Смерть 'Голосу Лондону'
слід подати у вигідний для нас спосіб.
Можливо, серцевий напад?
Ні, надто жорстоко.
Спокійна, почесна смерть у ліжку.
А що камери спостереження?
Ні, всі вимкнуто. Той самий почерк.
Але картковий пристрій на вході декого зафіксував.
- Дайте вгадаю. - Вона занадто глибоко влізла.
В?
Мій великий металевий друг.
Мондего!
Я, сподіваюся, не розбудив тебе?
Ні. Я просто подумала, що ти справді б’єшся.
Мій улюблений фільм.
Граф Монте-Крісто, з Робером Дона в ролі Едмона Дантеса.
Не моя шабля, Мондего, а ваше минуло знищило Вас.
Він просто неперевершений.
- Я ще його зроду не бачила. - Справді?
Бажаєш?
У нього щасливий кінець?
Таке буває лише у кіно.
Добре.
Відклади шаблю.
Судмедексперт щойно закінчив. Ніяких відбитків, волосся, волокон.
Він просто як привид. Але у Протеро знайшли чимало.
- Наркотики? - Досить для цілої лікарні.
- Цікаво. - Чому?
Ви знали, що Льюїс Протеро був однією з найбагатших людей країни
перш ніж став 'Голосом Лондону'?
Наркотики?
Але легальні. Головний акціонер фармакологічного концерну Віадоксік.
Віадоксік і Свята Марія були одного тижня. Випадок?
Коли так довго як я працюєш з таким, то вже не віриш у випадки.
Можна нам піднятися?
Виберіть собі дерево.
- Він тобі сподобався? - Так.
Але мені шкода Мерседес.
Чому?
Бо його помста йому важливіша, ніж вона.
... по всій країні з сумом сприйняли звістку, що наша улюблена ...
Стривай. Що там таке?
... найвідоміша зірка каналу BTN,
чоловік, якого вся країна знала як 'Голос Лондону',
помер вчора пізно ввечері від серцевого нападу.
Вона бреше.
Звідки ти це знаєш?
Вона постійно блимає очима, коли знає, що говорить брехню.
І звісно ж нікого не здивувало, коли стало відомо,
що його було знайдено у себе в кабінеті,
де він часто залишався допізна, коли всі інші вже були вдома.
Льюїсе, ми дуже за тобою сумуватимемо.
В, вчора я не змогла знайти моє посвідчення.
Ти ж його не брав?
Тобі сказати правду чи збрехати?
Ти ж не маєш з цим нічого спільного?
Так, я його вбив.
Ти?! О, Боже.
Ти така збуджена?
Збуджена?! Ти вбив Льюїса Протеро!
Я міг убити і покажчиків, але тоді це тобі не заважало.
Насилля не може призвести ні до чого доброго.
Про що ти говориш?
Про справедливість.
Он як.
В цій країні немає суду на людей, як Протеро.
То ти і далі вбиватимеш?
Так.
Ви подивіться на це. Армійські папери Протеро.
Що Ви бачите?
Ірак, Курдистан, Сирія, до і після, Судан.
Такий собі мандрівник.
Але потім його зробили керівником в'язниці у Ларкхіллі.
Гарні вчинки безслідно не минають.
Ви гадаєте, що існує зв'язок
між нашим винуватцем і Ларкхіллем?
Це могло б бути поясненням зв’язку
між ним та малою Хеммонд.
Але така дурня, що я більше ніде нічого про це не знаходжу.
Ларкхілл? Цю установу я не пригадую, інспекторе,
але Ви можете переглянути всі наші записи.
Ми усе переглянули, майоре.
Там написано, що У Ларкхіллі колись була в’язниця,
приблизно за 15 кілометрів на північ від Салісбері.
Ну от.
А ця справа дуже невідкладна.
Ми повинні знати, чи ця установа чимось відрізнялася від інших.
Мені шкода, інспекторе. Я просто не пам’ятаю.
Ті люди, яких туди направляли, відзначалися чимось?
Та прості небажані, я гадаю.
Але Ви це знаєте?
Звісно ж ні. Я там ніколи не був.
Я Ви кого-небудь знаєте, хто був?
Я не можу назвати імен. Якщо Ви переглянете наші записи ...
Вони або знищені, або вилучені або не наявні.
Як колишній керівник Програми затримання та утримання...
Я маю визнати, що тоді становище було хаотичним.
З сьогоднішнім його не порівняти.
Ми всі здійснювали свій обов’язок.
За тих обставин ми зробили все, що могли.
Більше я нічого не можу сказати.
Ти це можеш.
Я роздумувала.
Я хочу тебе про дещо попросити.
Але спершу тобі варто знати про мене дещо.
Мій батько був письменником. Він би тобі сподобався.
Він завжди казав, що митці брешуть, щоб сказати правду,
а політики, щоб правду приховати.
Він би мені справді сподобався.
Він розповідав прекрасні історії,
перш ніж не помер мій брат.
Тоді все змінилося.
Мій брат був учнем у Святій Марії.
Після його смерті батьки зацікавилися політикою.
Вони демонстрували проти війни та реставрації.
Коли Сатлер був обраний Канцлером,
вони були на демонстраціях у Лідсі.
Я сиділа перед телевізором і боялася, що моїх батьків уб’ють.
Я пам’ятаю, як вони сперечалися вночі.
Мама хотіла виїхати з країни, але тато не погодився.
Він казав: Якщо ми виїдемо, то вони переможуть.
'Переможуть', ніби це всього лише гра.
Іві! Сховайся!
Я більше ніколи її не бачила.
Ніби Чорні Маски стерли її з лиця землі.
Мені дуже шкода, Іві.
Ні, це мені шкода.
Мені шкода, що я така слабка.
Що я не така, як мої батьки. Мені б хотілося бути такою,
але я не така.
Мені хотілося б позбутися постійного страху,
але я весь час боюся.
Я знаю, наскільки прогнив цей світ. Я знаю це краще за інших.
І якщо я можу зробити щось, щоб поліпшити його,
дай мені знати.
Якщо бажаєш.
Ви справді гадаєте, що ми тут щось знайдемо?
Варто спробувати.
Завжди було і буде -
найповніші дані містить лише податкова.
Електронні дані були майже повністю втрачено,
орієнтовно підчас реставрації.
Тоді багато зникло безслідно.
Ці папери знайшли у вогнетривкому сейфі.
Там є все, що ми маємо про Ларкхілл.
Дякую. Ви справді нам дуже допомогли.
'Vi Veri
Veniversum Vivus Vici.'
'Через силу правди я як живий захопив всесвіт.'
Твій девіз?
Це з Фауста.
Це той, що хотів обдурити самого чорта?
Так. Між іншим чорт:
Та пропозиція, яку ти мені зробила, і досі дійсна?
Звісно.
Непередбачені обставини
прискорили мій попередній план.
І тепер мені потрібен хтось з акторськими здібностями.
Я зроблю все, що зможу.
Я в це вірю.
Ще одна лікарка. Навіщо в’язниці стільки лікарів?
Не знаю, але це цікаво.
Найвища зарплатня тут була у Пастора.
- Справді? - Так, отець Лілліман.
Лілліман?
Загрібав 200 штук за місяць.
Справді цікаво.
Він став єпископом пізніше.
Ваша Високосте.
Денісе, усе минуло, як заплановано?
Так, щойно надійшли всі дані поїздки через Інтерлінк
і Ви маєте вчасно прибути до меси в Перті.
Ви дуже вправні, Денісе,
дуже гарний приклад усім, хто працює в ім'я Бога, але ...
- Ваша Високосте? - Мене цікавить, коли я зможу
прийняти мій невеликий дарунок.
Мою останню маленьку подружку.
Мені дуже шкода, ваша Високосте.
Вона прибула, але у агенції, напевне, сталася невелика помилка,
і прислали дівчину, що трохи старша ніж зазвичай.
Старша?
Сподіваюся, не занадто?
Це має визначити ваша Високість.
Матінко рідна.
Ваша Високосте.
І я ще сумнівався у тобі!
Mea culpa, дитино моя.
У нас небагато часу і я маю вам дещо сказати.
Сповідь?
Я люблю гратися у сповіді.
Розкажи про свої гріхи.
Це не гра, ваша Високосте.
Зараз сюди прийде одна людина, яка хоче Вас вбити.
Перепрошую?
За це, що я Вам розповіла, я прошу захисту та амністії.
Я не маю нічого спільного з Old Bailey
і Jordan Tower теж було помилкою,
але я сподіваюся, я виправлюся цим.
Про що ти говориш?
Я Іві Хеммонд.
Кілька останніх тижнів я була полонянкою В
і він може кожної миті з'явитися,
бо я відчинила вікно у іншій кімнаті.
Як цікаво!
У таку гру я ще ніколи не грав!
Яка у тебе багата фантазія!
Сподіваюся, все інше у тобі теж цікаве.
- Ви повинні мені повірити. - Аякже.
Я доведу тобі силу моєї віри.
Геть від мене!
Я спіймав небезпечну терористку!
І як же примусити її видати всі таємниці?
О!
Ти дрібна повія!
- Превелебний. - Боже мій.
Вона не брехала. Це ви.
Мені дуже шкода.
- Я мала це зробити. - Іві!
'Вдягну я злість свою в лахміття,
украдені в митців,
і буду я дияволом в подобі Бога.'
Благаю! Зжальтеся з мене.
Не сьогодні, єпископе.
Не сьогодні.
Не робіть цього. Я благаю вас.
Дитячі години у абатстві.
Відкрити рота, витягти язика.
Збоченці!
Я не хочу помирати!
Підрозділ спостереження 109. У нас надзвичайна ситуація.
Перегляньте всі імена у паперах. Я хочу знати, де зараз усі інші.
Ще сьогодні ж.
Посміхайтеся, йде головний стукач.
Беріться за роботу. Я беру його на себе.
Кріді?
А Ви що тут робите?
Кілька видатних членів партії було вбито, інспекторе.
Ця надзвичайна ситуація вимагає
більше, ніж просто уваги.
Канцлер наполягає, щоб я негайно втрутився.
Розслідування буде складним, якщо ви загребете усіх свідків.
Безпека інформації має найвищий пріоритет.
В наш час такі ляпаси, як у Jordan Tower не приймаються.
Якщо там йшлося про випадок.
І як це мені розуміти?
Терорист знається на наших системах.
Канцлер думає, що той має інформанта.
Ви і мене підозрюєте?
Я порадив би вам,
забути про розслідування давно минулих днів
і зосередитися на сьогоденні.
Ви про Ларкхілл?
Майор Уїлсон є другом Канцлера.
Його відданість сумніву не підлягає.
Але моя так?
Ваша мати з Ірландії, чи не так?
Жахливо, що Свята Марія накоїла в Ірландії.
Я 27 років у Партії.
На Вашому місці я знайшов би терориста
і негайно.
Іві? Матінко!
Мені шкода, але я не знаю, куди мені йти.
То заходь, поки ніхто не побачив.
Будьмо.
Кожен поліцейський розшукує мене.
Я розумію, що дуже необачно піддавати Вас такій небезпеці.
Якщо мене знайдуть тут, то Ви теж клопіт матимете.
Іві, послухай.
Якщо хтось обшукає мій будинок, ти будеш найменшим моїм клопотом.
Ти довірилася мені.
І як же невиховано буде з мого боку, не довіритися тобі.
Не може бути!
'Боже, бережи королеву'! Я була тоді з батьками на виставці.
Я завжди думала, що Сатлер наказав усе це знищити.
Він теж у це вірить.
Була дорожчим, ніж весь будинок.
І як би гидко мені не було, вона мене завжди надихає.
А це що?
Видання Корану 14 століття.
- Ви мусульманин? - Ні, я на телебаченні.
Я чому він тоді у вас?
Я дуже люблю каліграфію та поезію.
Але чи воно того варте? Якщо все це знайдуть!
Ну я ж сказав, тоді ти будеш моїм найменшим клопотом.
Дякую, Гордоне.
- Дуже дякую. - Нема за що.
Це все почалося тієї ночі, коли Old Bailey злетіла у повітря.
Я вже йшла сюди ...
О.
Так.
Ми обоє втікачі, кожен по-своєму.
- Але ... - Тебе дивує, що я запросив
тебе до себе на вечерю,
коли мій апетит збуджують неживі речі?
Від чоловіка у моїм становищі очікують,
що він оцінює таких жінок як ти,
бо якби я запросив того, кого хотів,
у мене не було б ні хати, ні програми.
Мені шкода.
Не так як мені.
Але з часом апетит втрачається.
Ти так довго носиш маску, що забуваєш, що у тебе під нею.
Мені шкода, інспекторе.
Токсикологія та ж сама, що у Протеро.
Ці отрути є в кожній оселі.
Дякую, Деліє.
Ви вже маєте хоча б якісь сліди?
Чесно кажучи, ніяких.
Але Ви можете зробити мені послугу.
Ви ж починали, як ботанік?
Це Скарлет Карсон.
Вони вважаються зниклими.
Він залишає їх на місці злочину.
Було б добре, якби Ви глянули на неї.
Будь-яка інформація може допомогти.
Звісно.
Вибачте.
Я передивився папери, інспекторе. Їдьте сюди.
Гаразд.
Він знищив усіх. Окрім однієї.
- Хто вона? - Я не знаю.
Вона була керівником у Ларкхіллі,
але після закриття зникла на 2 роки.
Потім попросила візу для виїзду, але їй відмовили.
Вона хотіла втекти?
Напевне. Потім її ніде не видно.
Вона змінила ім'я.
Я теж так думаю.
Я зателефонував до РАГСУ, але ніхто не відповів.
Уже пізно, чи вже навіть рано.
Зателефонуйте ще раз. Мені потрібне ім'я.
Що? Ви абсолютно впевнені?
Дякую.
Др. Діана Стантон стала Делією Саррідж.
- Судмедексперт? - Так.
Я ж щойно був у неї!
Це Ви, правда?
Ви прийшли, щоб мене вбити.
Так.
Дякувати Богові.
Вибачте, інспекторе, але я не можу зв’язатися.
Лінію розірвано.
Прокляття.
Він уже там.
Після всього, що сталося, що вони зробили,
я думала про самогубство,
бо я знала, що Ви одного дня прийдете.
Я не знала, що вони задумали.
Я присягаюся.
Почитайте мій щоденник.
Те що зроблено, сталося завдяки Вам.
Оппенгаймер зміг змінити більше, аніж перебіг війни.
Він змінив перебіг історії.
А хіба неправильно хапатися за надію?
Я прийшов не через Ваші надії,
а через Ваші вчинки.
Дивно. Сьогодні мені принесли одну з Ваших троянд.
Тоді мені і стало зрозуміло, хто за всім стоїть.
Дивний збіг обставин, що я отримала її саме сьогодні.
Збігів не буває, Деліє. Лише ілюзія випадку.
Я маю ще одну троянду.
І вона для Вас.
Ви мене зараз вб'єте?
Я вбив Вас 10 хвилин тому,
коли Ви спали.
Це боляче?
Ні.
Дякую.
Це ж не буде зайвим, якщо я вибачуся?
Ніскілечки.
Мені дуже шкода.
От лайно.
Він хотів, щоб ми його отримали.
Ми мали дізнатися причини, принаймні частково.
Тобто Ви читали цей документ, інспекторе?
- Так, пане. - Його ще хтось читав?
- Ні, пане. - Тоді я хочу,
щоб Ви зрозуміли одне:
Його зміст стосується національної безпеки
і не лише може зашкодити кільком відомим членам партії,
а і є страшним порушенням закону про відданість.
Оскільки неможливо встановити справжність цього документу,
то це може бути як гарна підробка з рук терориста,
так і, слід визнати, хвора фантазія колишнього члена Партії,
що з психологічних причин залишила посаду.
Кожна згадка про цей документ чи його зміст
розглядатиметься як підбурювання,
чи навіть державна зрада.
Ви зрозуміли, пане Фінч?
Так, пане.
І буде дуже добре, якщо Ви про нього забудете.
23 травня.
Сьогодні прибув перший контингент піддослідних осіб.
Я маю визнати, що я дуже збуджена.
Це може стати новим проривом.
Атомна зброя безглузда у світі
де вірус може знищити цілі народи,
а їх речі залишає недоторканими.
27 травня.
Комендант Протеро провів лабораторією священика – отця Ліллімана,
що має доглядати за дотриманням правил-прав-законів.
Я хвилююся, але комендант каже, що ніяких труднощів не виникне.
2 червня.
Якби ці люди знали, як вони допомагають країні,
може б вони поводилися інакше?
Вони слабкі і нікчемні. Ніколи не дивляться нікому у очі.
Іноді я їх справді ненавиджу.
18 серпня.
З початкових півсотні 75 % померли.
І ніяких зразків ще не спостерігається.
18 вересня.
Але один випадок підтримує в мені надію.
У його імунній системі не виявлено ніяких патрологій,
що були у інших.
Я виявила в його крові кілька аномалій клітин,
які я ще не можу розпізнати.
Ці мутації мали викликати ненормальний розвиток
кінестезії та рефлексів.
піддослідний каже, що не пам’ятає, хто і що він, і звідки.
Та все одно, хто він був, він є ключем до нашого успіху
і нашої надії, що все не було даремним.
5 листопада.
Все почалося проти ночі.
Перший вибух знищив весь лікарський корпус.
Вся моя робота ... зникла.
Я не встигла осягнути усього, що сталося, коли побачила його:
Чоловіка з камери 5.
Він дивився на мене. Не очима.
У нього не було очей.
Але я знаю, що він дивився на мене, бо я це відчувала.
Боже, що я накоїла?
Бон жур, мадемуазель.
А що це ви готуєте?
'Яйце у кошику' . Мама завжди робила.
- Дивно. - Що?
Першого ранку він теж робив мені яйце.
- Справді? - Чесно.
Дивний збіг. Хоча є дуже просте пояснення.
- Так? - Так, Іві.
Я - В. Нарешті ти дізналася правду.
А тут я не знаю, що сказати. Складно уявити,
що за цією гарно відгодованою зовнішністю
ховається вбивця і шанувальник масок Гая Фокса.
Віві ля революсьон!
- Це не смішно, Гордоне. - Я знаю.
Без публіки я ніщо.
Люди і за менше у в’язницю потрапляли.
Але ж він мав рацію?
У цій країні справді щось не так.
Терористичний напад з біологічною зброєю.
Засмічена станція переробки води ''Three Waters''.
Загадкова вірусна інфекція ЕПІДЕМІЯ
Хвилювання поблизу Королівської лікарні
80 000 мертвих
Доброго ранку, інспекторе.
А ви рано.
Щось не так?
Ви якісь пригнічені.
Я хочу Вас про дещо запитати.
Вам не потрібно відповідати.
Мені просто треба висловитися.
Але я маю бути впевненим, що питання не вийде за межі цього офісу.
Звісно, інспекторе.
Через терориста?
Ні.
А що тоді, шеф?
Моє питання стосується Святої Марії
та Three Waters.
Питання, що не дає мені заснути більше доби,
наступне:
Що, якщо найжахливіший напад,
з застосуванням біологічної зброї у історії цієї країни
не був вчинком релігійних екстремістів?
Я Вас не розумію.
Їх же впіймали. Вони зізналися!
І їх стратили, я знаю. І може воно так і було.
Але коли я бачу весь цей клубок подій,
ці збіги,
мені не дає спокою питання: А якщо це було не так?
Якщо вірус випустив хтось інший?
Якщо хтось інший має на своїй совісті життя всіх цих людей?
Чи хотілося б дізнатися, хто це був?
Звісно.
Навіть якщо цей хтось працює на уряд?
Оце і є моє питання.
Якщо наш уряд відповідальний за те,
що сталося у Святій Марії, у Three Waters,
якщо наш уряд несе відповідальність за смерть
майже 100 000 чоловік,
то чи справді цього хотілося б знати?
Як у клятих комуністів.
Просто брехливі, ненажерливі плазуни!
Орієнтовні розрахунки показують,
що 80 % населення вірить, що терорист досі живий.
Ми відзначаємо 12-відсотковий приріст позитивних згадок
у всіх 4 квадратах.
- Пане Кріді? - Ми робимо усе, що можемо.
Число затримань таке ж високе, як під час реставрації.
Мені не потрібні затримання. Мені потрібні результати.
- А що тепер сталося? - Будемо святкувати.
А що?
Це може стати кращою програмою, яку я колись робив.
Сьогодні ввечері ми приготували для вас особливу програму.
Ви просто не повірите, я і сам ледь у це вірю.
Прошу вас сердечно привітати
нашого Канцлера Адама Сатлера!
- Не вірю! - Оце тобі на!
Сценарій, що пройшов цензуру, я викинув геть
- і написав новий. - О, Боже.
Канцлер, наскільки я знаю, Ви зараз находитися під великим тиском,
через цю історію з терористом.
Тому ми подумали, було б дуже добре, якби ми допомогли вам дещо розслабитися.
Дівчатка!
Немає нічого кращого, ніж тепле молочко.
Я знаю, Ви дозволяєте собі скляночку щовечора?
Відколи ще був маленьким хлопчиком.
Ви помиляєтеся. Терорист ніколи не був реальною загрозою.
Ні? Канцлер, канцлер...
Он де він!
Це означає, що його вже немає серед живих?
Терориста знищено.
Матінко! Канцлер! Он там!
Терорист!
Хапайте його!
Ой.
Нарешті всі побачать ...
Він!
Руки від мене! Я - канцлер!
Та як Ви наважилися! Я - канцлер!
Авантюрист!
Солдати! Цей чоловік - терорист!
- Застрельте зрадника! - Брехун!
- Сам брехун! - Шахрай!
Прицілитися!
Вогонь!
Та що вони можуть зробити? Накласти на нас грошовий штраф?
Ну то й що? У нас найпопулярніша програма в ефірі.
Ви мій менеджер. За це я Вам плачу.
Його давно слід було найняти. В якості матері.
- Ви божевільні. - Або ж мене не приструнили.
Ви справді не сприймаєте це серйозно?
Лише те, що важливе.
- А якщо за Вами прийдуть? - Я скажу, що станеться.
Я вибачуся і тривалий час робитиму великі благодійні внески
а в цей час наші рейтинги просто вибухнуть.
Нічого не буде. Повір мені.
Гордоне?
Швидко! Сховайся!
То тобі вже не смішно, сміхотун!
- Піймалася! - Ні!
Ви знаєте, чому Ви тут, Іві Хеммонд?
Прошу ...
Проти Вас висунуто звинувачення у потрійному вбивстві,
знищенні державного майна,
державній зраді, терористичній діяльності та підбурюванні,
що карається смертю через розстріл.
Ви маєте лише одну можливість врятуватися.
Скажіть нам місцезнаходження та особу
людини на ім’я 'В' .
Якщо ваша інформація допоможе нам затримати його,
Вас негайно звідси випустять.
Ви зрозуміли, що я Вам сказав?
Тоді Ви зможете жити, як раніше, панні Хеммонд.
Вам потрібно співпрацювати.
Звичайна процедура!
Я не зможу переконати тебе,
що це не один з їхніх трюків,
але мені все одно. Я — це я.
Мене звати Валері.
Оскільки я скоро помру,
я хочу комусь розповісти про своє життя.
Це єдина автобіографія, яку я колись напишу і, Боже,
я пишу її на туалетному папері.
Я народилася в 1985 році в Нотінгемі.
Я вже небагато пам’ятаю з того часу,
але я часто пригадую дощ.
У моєї бабусі була своя господа
і вона казала, що в дощі є Бог.
В 11 років я потрапила до дівочої гімназії.
Там я познайомилася з першою подругою. Її звали Сара.
У неї були такі чарівні руки.
Я думала, що ми будемо разом вічно.
Учитель казав, що це лише дозрівання,
яке рано чи пізно минає.
Це трапилося з Сарою.
Але не зі мною.
2002 року я закохалася у Христину.
Того ж року я переїхала від батьків.
Я б не зуміла цього зробити,
якби Христина не тримала мене за руку.
мій батько не дивився на мене, і сказав, що більше не хоче мене бачити.
Мама не сказала нічого.
А я лише розказала правду. І що в тому егоїстичного?
Наша відмінність мала свою ціну.
Але це було все, що я мала.
Вона є останнім, що в нас залишається.
І всередині цього останнього ми вільні.
Це припиниться, якщо ви захочете. Лише скажіть, де він.
Я не знаю!
Я завжди знала, що хотіла в житті.
2015 року я зіграла першу головну роль у фільмі 'Святі Простори'.
Це була найважливіша роль мого життя. І не лише для кар'єри,
у тому, що я познайомилася з Руф.
Підчас першого поцілунку
я знала, що більше не зможу цілувати нікого іншого.
Ми переїхали у невелику квартиру в Лондоні.
Перед вікном вона вирощувала для мене Скарлет Карсон
і у нас завжди пахло трояндами.
Це були найкращі роки мого життя.
Але війна американців ставала все жахливішою
і одного дня досягла Лондону.
Законопроект
з міністерства оборони від Адама Сатлера
про закриття останніх станцій метро був прийнятий одноголосно ...
Після цього троянд не було.
Ні для кого.
Ви більше не витримаєте. Ви тут і помрете.
Чому Ви захищаєте когось, для кого ви нічого не варті?
Я ще пам’ятаю, як слова повільно змінювали значення.
Такі рідкі як 'побічний' чи 'Проголошення' стали страшними,
тоді як 'Північне полум’я' та 'Закони відданості' здобували владу.
Я ще пам’ятаю, як 'інший' перетворилося на 'небезпечний'.
І я досі не розумію,
чому вони нас так ненавидять.
Вони забрали Руф, коли вона ходила до крамниці.
Я ніколи так в житті не плакала.
Мені на них довелося недовго чекати.
Це так дивно,
що моє життя скінчиться у цьому жахливому місці,
але три роки в моїм житті панували троянди
і мені немає перед ким вибачатися.
Я тут помру.
Кожна частинка мене зникне.
Всі, до останньої.
Найменша.
Вона маленька і ламка
і є дине на світі, що варто мати.
Її не можна втрачати чи подарувати
і терпіти, що хтось її забере.
І хто б ти не був, я сподіваюся, що ти звідси вийдеш.
Я сподіваюся, що світ зміниться і все стане краще.
Але найбільш за все я сподіваюся, що ти мене зрозумієш,
коли я скажу, хоча я тебе не знаю
і напевне ніколи тебе не зустріну,
з тобою не сміятимуся, плакатиму чи не зможу поцілувати,
що я тебе люблю.
Усім серцем.
Валері.
Я маю повідомити вам,
що особливий трибунал засудив Вас
і Ви будете страчені, якщо не готові співпрацювати.
Ви розумієте, що я Вам кажу?
- Так. - Ви готові співпрацювати?
Ні.
Гаразд.
Відведіть панну Хеммонд назад до камери.
Група з 6 чоловік має розстріляти її за складом з хімікаліями.
Час прийшов.
Я готова.
Нам потрібна лише одна підказка.
Скажіть що-небудь. Хоч щось.
Дякую. Я краще помру за складом з хімікаліями.
Тоді Ви більше не боїтеся. Ви вільні.
Що?
Вітаю, Іві.
Ти.
Це був ти.
Так.
Це було не по-справжньому.
- А Гордон... - Пан Дітрих нажаль помер.
Я думав, що його лише заарештують,
але коли у нього знайшли Коран,
його стратили.
О, Боже.
На щастя я знайшов тебе до них.
Ти мене знайшов?
Ти все це зі мною зробив?
Ти обрив мене?
Ти мене катував?
Ти мене катував!
Чому?
Ти ж сказала, що хочеш жити без страху.
Мені хотілося б знати легший шлях, але його не було.
- О, Боже. - Напевне, ти мені ніколи не пробачиш.
Але ти ніколи і не зрозумієш, як важко це мені далося.
Кожного дня я бачив у собі те, що і ти зараз бачиш в мені.
Я щодня хотів це завершити,
але кожного разу, коли ти опиралася, я не міг.
Ти хворий! Ти злий!
Ти могла це завершити. Але ти не здавалася.
- Чому? - Облиш мене в спокої! Я ненавиджу тебе!
Точно!
Спершу я теж вважав це ненавистю, бо окрім неї я нічого не знав.
Ненависть створила мій світ, закрила мене,
навчила їсти, пити, дихати.
Я думав, що помру від ненависті.
Але потім дещо трапилося.
Те саме, що сталося з тобою.
Мовчи! Я не хочу слухати твої брехні!
Твій батько казав, що митці
брешуть, щоб сказати правду.
Так, я створив брехню.
Але оскільки ти їм повірила, ти дізналася про себе дещо справжнє.
Ні!
Те, що стало справжнім у камері, залишається справжнім і зараз.
Те, що ти відчувала там, не має нічого спільного зі мною.
Я вже нічого не відчуваю!
Не тікай від цього, Іві. Ти тікала усе своє життя.
Я не можу дихати.
Астма. Ще маленькою ...
Послухай мене, Іві.
Це може бути найважливішою хвилиною твого життя. Тобі треба вистояти.
Вони забрали у тебе брата і батьків.
Вони запхали тебе у клітку і забрали все, окрім твого життя.
І ти думала, що далі вже нікуди,
що у тебе було лише життя. Але ж це не так, справді?
Прошу!
Ти знайшла щось нове.
В камері ти відкрила щось, що є важливішим за життя.
Бо коли тобі погрожували смертю, бо ти не хотіла дати те, що вони просили,
ти сказала, що скоріш помреш.
Ти вийшла назустріч смерті.
Ти була спокійна. Ти була рішуча.
Спробуй відчути, що ти відчувала там.
Я відчуваю ...
Так?
Паморочиться голова. Мені потрібно свіже повітря.
Благаю, мені потрібно вийти.
Я винесу тебе на дах.
Бог у дощі.
В,
я вже піду.
Тут 872 пісні.
Я прослухав їх усіх, але під жодну не танцював.
Ти мене слухаєш?
Так.
Я не можу тут залишатися.
Я знаю.
Але для тебе закритих дверей не залишилося.
Я хотіла залишити їх, але ж ти їх написав.
Ні.
Можна тобі дещо показати, перш ніж ти підеш?
- Вона справді існувала. - Так.
Вона чарівна.
- Ти її знав? - Ні.
Вона написала листа перед смертю.
Я давав їх тобі, як вона давала їх мені.
То це справді сталося?
- Так. - Ти був у камері поряд з нею.
Про це і йдеться.
Ти мстиш за те, що вони зробили з нею.
І з тобою.
Те, що вони зробили зі мною, створило мене.
Головна засада всесвіту полягає в тому, що кожна дія викликає протидію.
То ти це бачиш так? Як формулу?
Що вони зробили зі мною, було жахливо.
І вони створили цей жах, цього монстра.
Ти вже знаєш, куди підеш?
Ні.
Раніше я цього боялася, але тепер все одно.
Дякую.
Прощавай.
Іві.
Я може тебе про дещо попрохати?
Якби у мене залишилося б останнє бажання, то я хотів би побачитися з тобою востаннє
перед 5 числом.
Добре.
Дякую.
Канцлер, я знаю, що ніхто не хоче про це говорити,
але якщо ми хочемо підготуватися до найгіршого,
то нам не можна про це забувати.
Оскільки даний звіт було неодноразово перевірено.
З нього виходить,
що для терориста було б найзручнішим
напасти з повітря.
Другий звіт говорить про переваги нападу поїздом,
хоча тунелі навколо парламенту закриті.
Хто написав цей звіт?
Інспектор Фінч.
Ви маєте докази, що підтверджують цю гіпотезу?
Ні, пане. Це лише відчуття.
Я одне знаю точно, інспекторе Фінч.
Ця держава уже б давно згинула, якби вона покладалася на Ваші відчуття.
Пане Даскомб, зараз нам потрібно
надіслати послання жителям держави.
Вони мають прочитати у кожній газеті,
почути на кожному радіо і побачити в кожному телевізорі.
Вона має пройти через весь Інтерлінк!
Держава має побачити, що ми стоїмо на межі зникнення.
Кожен чоловік, кожна жінка, кожна дитина має зрозуміти, як близько ми до хаосу.
Я хочу, щоб вони зрозуміли
навіщо ми їм потрібні!
На заході колишніх США і досі панує громадянська війна.
Причиною нестачі питної води є дрібні поразки.
Міністерство очікує збільшення ціни при купівлі по талонах.
Поліція затримала 9 осіб ...
Та це просто маячня. Вже ціле літо так.
Поза зоною карантину померли
27 чоловік від нового збудника.
МВС знайшли нові докази причетності
терористичної організації В
до вірусної атаки на школу Святої Марії
у Лондоні 14 років тому.
Мій знайомий дещо відкопав:
3 чоловіки. Таємні агенти.
Колишні Чорні Маски, всі люди Кріді.
Алан Персі, Роберт Кіс, Уїльям Роквуд.
В день нападу на Святу Марію
Персі поцілував свою Беретту, Кіс гине на пожежі
а Роквуд безслідно зникає.
Ці кляті збіги мене вже дістали.
Роквуд. Де я чув це ім’я?
Шановний інспекторе, я бачу, що Ви мене шукали.
Ви готові почути правду.
Якщо Ви відповісте на це повідомлення, то я скажу вам, як зі мною зв’язатися.
Він, мабуть, причепив своє повідомлення
до якогось службового.
Але як він знав, хто Ви такий?
І що тепер робити?
Я поліцейський. Я маю це дізнатися.
Я був на відкритті. Як тоді живіт крутило.
І сьогодні те саме.
Далі не йдіть, інспекторе.
Ми не маємо жучків.
Кожен в моїй шкірі лише тоді виживе, якщо не забуватиме про безпеку.
Ви маєте важливу інформацію?
Ні. Всі імена та дані Ви вже маєте.
Але єдине, що вам потрібно, це історія.
Історія може бути правдивою чи вигаданою.
Вирішуватимете Ви.
Як і дуже часто ця історія починається
з молодого, амбіційного політика.
Він дуже релігійна людина і член консервативної партії.
Він цілеспрямований і не зважає на демократичні процедури.
І чим більше влади він отримує, тим більш відкритим стає його фанатизм
і тим більш агресивними його прихильники.
Його партія в ім’я національної безпеки створює особливий проект у Лондоні.
Виглядає як дослідницька організація біологічних військових речовин
і кошти не мають значення.
Справжньою метою, проте, є влада,
тотальне панування.
Але проект закінчується криваво.
Але всі старання не були даремними,
бо в крові однієї жертви зародилася можливість вести війни.
Уявіть собі вірус, найжахливіший з усіх відомих
і уявіть собі, що лише у вас є вакцина.
Коли вашою метою є тотальна влада,
як найкраще використати цю зброю?
На цьому місці з’являється нова фігура.
Людина, що ніколи не чула про совість,
для якої ціль виправдовує всі засоби.
Він пропонує нападати не на ворога держави,
а на саму державу.
Для найкращого ефекту обираються три цілі:
Школа, станція метро та станція переробки води.
Більше 100 чоловік помирають першого тижня.
... що Three Waters справді була заражена.
Служби намагаються уникнути смертельного ходу вірусу.
... хвиля руйнування через усю мережу метро.
Завдяки ЗМІ постає суцільна паніка
і розриває країну, перш ніж не випливає справжня ціль.
Перед Святою Марією ніхто не міг
передбачити результат виборів.
Ніхто.
І одразу після виборів - диво!
Дехто повірив у руку Божу,
але йшлося про фармакологічний концерн,
який контролювали певні члени партії
і який зробив їх багатіями.
Через рік кілька екстремістів
постають перед судом, обвинувачуються
і пізніше будуть страчені, тоді як для жертв трагедії постає пам’ятник.
Але справжнім результатом геніального плану був страх.
Страх став найвпливовішим засобом цього уряду
і він допоміг нашому політикові
посісти новостворену посаду Канцлера.
Все інше відомо.
Ви можете хоча б щось з цього довести?
А чому, на Вашу думку, я досі живий?
Розумію. Ми охоче візьмемо Вас у програму захисту свідків, пане Роквуд.
Я Вам вірю.
Але якщо Ви хочете мати записи, то зробіть, що я Вам скажу.
Цілодобово спостерігайте за паном Кріді.
Коли він припинить бігати без хвоста я з Вами зв’яжуся.
Бувайте.
Роквуд,
чому Ви лише зараз з’явилися?
Чого Ви чекали?
Вас, інспекторе. Ви мені потрібні.
Ш, ш, ш ...
Що він там у темряві витворяє?
Потвора Кріді? Не хочу я цього знати.
Сатлер більше Вам не довіряє, так же, пане Кріді?
Я ми обоє знаємо, чому.
Коли я знищу парламент,
йому ж потрібно буде знайти винного.
І хто ним буде? Ви, пане Кріді.
І така розумна людина, як Ви, уже, напевне, це передбачила.
І така розумна людина, як Ви, уже, напевне, має план.
І цей план є причиною того, чому Сатлер Вам більше не довіряє.
Він є причиною того, чому зараз за Вами спостерігають,
чому у цієї оселі є вуха та очі а у кожного телефону жучок.
Дурня.
Такій розумній людині, як Ви, видніше.
Чого Ви хочете?
Сатлера.
Пане Кріді, Ви ж знали, що дійде до цього.
Одного дня вибір буде простим - він чи Ви.
Саме тому Сатлер і заховався.
Тому у Вас стільки людей в його оточенні,
людей, яким Ви можете довіряти. Вам лише треба віддати наказ.
А що я отримаю?
Мене.
Якщо Ви згодні, поставте X на дверях.
Чому я маю Вам довіряти?
Бо це є єдина нагода зупинити мене.
Не моя шабля, Мондего,
а Ваше минуле знищило Вас.
Нам можна піднятися?
Виберіть собі дерево.
Ми цього Кріді
вже кілька тижнів пасемо.
Безрезультатно. Чого він чекає?
Це Вас.
Це Головний інспектор Фінч?
- Так. - Це капітан Кларк з 137 відділку.
- Ми його знайшли. - Кого?
Уїльяма Роквуда. Ви ж його шукали.
Ваше повідомлення про зниклого позаминулого тижня
я перевірив з нашим списком безіменних.
І знайшов. Повний збіг відбитків зубів.
Труп у воді. Його рибалки знайшли.
Ніяких документів. Нічого не ясно. До сьогодні.
Уїльям Роквуд помер?
Можна так сказати. Уже років двадцять.
Оце лайно!
Цей сучий син
годував мене з ложечки цією лажею і я усе проковтнув!
І що тепер робити, інспекторе?
Що одразу треба було робити.
Піймати його.
Кожен день, панове,
кожен день, що наближає нас до листопада,
кожен день, коли цей чоловік знаходиться на волі,
є ще одним провалом.
347 днів, панове,
347 провалів!
Канцлере, ми недостатньо оснащені, щоб ...
Нас просте накриє лавина Вашої недостатності, пане Кріді!
Я відкрию.
- Ерік Фінч? - Так.
Трикляття.
Скільки їх надійшло?
До сьогодні 8 вагонів. Не менше 100 000 штук.
Лайно.
Арештуйте кожного, кого піймають у масці!
Давай сюди гроші!
Негайно віддай гроші!
Просто стан облоги. Усе місто ніби збожеволіло.
- Але ж саме цього він і хоче. - Що?
- Анархія у королівстві! - Хаос.
Пане Кріді, Ви особисто відповідатимете за наслідки цього становища.
Проблема в тім, що він знає нас краще, аніж ми самі.
Тому минулої ночі я був Ларкхіллі.
Це поза зоною карантину.
Я мав це побачити.
Не багато там залишилося.
Але дещо було дивним.
У мене з'явилося відчуття, що все збігається.
Тобто, я бачив усе:
Довга смуга подій, що простяглася до часів Ларкхіллю.
Я відчував, що ніби на власні очі бачив те, що сталося.
І все, що станеться.
Як чіткий зразок лежало воно переді мною
і мені стало зрозуміло, що усі ми є частиною цього.
Ми всі впіймані.
То Ви знаєте, що буде далі?
Ні. Це було лише відчуття.
Але я можу уявити.
В такому хаосі хтось зробить якусь дурницю.
І коли це станеться,
буде дуже жахливо.
У Брікстоні були затримані ініціатори акцій протесту.
Тоді Сатлер змушений буде робити те єдине, на чому він ще розуміється.
А В лише варто бути дотриматися свого слова.
І тоді ...
Сьогоднішня ніч буде великою.
Ти готовий?
Ми готові?
Цієї пісні мені не вистачало.
Я не думав, що ти прийдеш.
- Але ж пообіцяла. - А.
Ти чудово виглядаєш.
Дякую.
І як тобі вдалося ходити непоміченою?
Фальшиве посвідчення працює краще аніж маска Гая Фокса.
Завжди, коли я чув сирени, я турбувався про тебе.
Певний час мені теж було незручно.
Але одного дня я була в крамниці.
Раптом помітила позаду мене колегу по BTN.
Я так занервувалася, що гроші випали з рук.
Вона підняла їх і дала мені.
Вона дивилася мені у вічі
і не впізнала мене.
Те, що ти зробив зі мною, зробило свою справу краще,
аніж я могла це собі уявити.
Я маю подарунок для тебе, Іві.
Але перш ніж я тобі його віддам, я хочу тебе про дещо попрохати.
Ти станцюєш зі мною?
Зараз? У годину твоєї революції?
Революція, під час якої не танцюють, того не варта.
Охоче.
Сьогодні ввечері я звернуся до людей,
щоб дати їм зрозуміти одне.
Безпека нації вимагає повної покори.
Сьогодні вночі кожен демонстрант,
стане для всіх
підбурювачем і зрадником.
Канцлер, одна ймовірність ще не розглядалася.
Яка саме, пане Даскомб?
- Якщо терористові вдасться ... - Не вдасться.
Це дуже неймовірно, та все ж ...
Якщо ж з цією будівлею щось станеться ,
то це матиме лише один наслідок:
Ранок я почну не з огляду газет,
а з розгляду відставки пана Кріді!
А ти молодець. Вони так бояться.
Я чула, що Сатлер ввечері робитиме звернення до народу.
Вже починається.
А ідея з масками просто геніальна.
Було так дивно скрізь бачити твої обличчя.
'Забудь, ким є і стань поряд зі мною,
й вдягни мене, як вимагає план.'
Як побажаєте.
Віола.
- Я не розумію. - Чого?
Ти - найважливіше, що колись траплялося в моїм житті,
і тим не менш я майже нічого про тебе не знаю.
Я не знаю, де ти народився, хто були твої батьки,
чи у тебе були брати чи сестри.
Я навіть не знаю, як ти насправді виглядаєш.
Іві, прошу.
За цією маскою є обличчя,
але то не я.
Я є тим обличчям так само, як і м’язи під нею
чи кістки.
Я розумію.
Дякую.
Часу залишилося небагато.
Я маю тобі дещо віддати.
Я проїхав поблизу парламенту.
Такого ще ніколи не бачив. Танки, артилерія, піхота.
Сподіваюся, що ніхто не прийде.
Але якщо, то що буде далі?
Що відбувається, коли люди без зброї
виходять на людей зі зброєю.
Зупиніться.
Та ми вже тижнями тунелі прочісуємо. І Ви сподіваєтеся щось знайти?
Інспекторе,
усе пішло не так, правда?
Метро? Я думала, що тут усе замурували.
Замурували.
10 років пішло, щоб розчистити рейки
і покласти нові.
Я тобі покажу.
Ці рейки ведуть до парламенту.
Так.
То це справді станеться?
Так, якщо ти захочеш.
Що?
Це мій подарунок тобі, Іві.
Все, що я маю, мою оселю, мої книжки, мою галерею, цей поїзд,
я залишаю тобі на вільний розсуд.
Це ще якийсь жарт, В?
Ні. Ніяких жартів більше, ніякої брехні.
Лише правда.
А правда полягає в тім, що ти розкрила мені, як я помилявся.
Що рішення, перемкнути важіль, приймати не мені.
- Чому ні? - Бо цей світ,
якому я належу і який я створив, сьогодні припинить існувати.
А завтра почнеться новий світ,
який творитимуть інші люди і рішення приймати їм.
Куди ти йдеш?
Прийшов час зустрітися зі своїми творцями
і відплати їм за все, що зі мною зробили.
В, стривай! Благаю, тобі не треба цього робити!
Нехай. Ми можемо разом зникнути.
Ні. Ти побачила мене справжнього.
Для мене немає дерева.
Все, що я хочу, все, що я заслуговую, лежить наприкінці цього тунелю.
Це неправда.
Я не можу.
Дорогі співвітчизники,
сьогодні ввечері наша батьківщина,
те, що ми захищаємо і що нам таке миле і дороге,
знаходиться у великій небезпеці.
Тут усе чисто, пане.
Цей брутальний, гидкий напад на нашу безпеку
не мине без наслідків ...
Де він?
... і не залишиться без покарання.
Пенні для Гая.
Наш ворог дуже підступний і намагається роз’єднати нас усіх
і знищити підґрунтя нашої великої нації.
Я дотримався угоди. А Ви?
Приведіть його.
Сьогодні вночі Ми маємо залишатися міцними,
залишатися рішучими,
залишатися об’єднаними.
Хто сьогодні порушить комендантську годину,
вважатиметься спільником ворога
і без винятків буде засуджений за тероризм.
Я хочу побачити його обличчя.
Сьогодні вночі я обіцяю Вам,
що покарання прийде дуже швидко,
буде справедливим
і безжальним.
О, Боже. Ні.
Нарешті ми зустрілися.
Я маю дещо для Вас, Канцлер.
Прощальний подарунок за те, що Ви зробили,
за все, що Ви могли зробити і те єдине, що Вам ще залишилося.
Прощавайте, Канцлер.
Пане Кріді.
Огидно.
Оскільки з цим покінчено,
ми хотіли б врешті глянути на Ваше обличчя.
Зніміть маску.
Ні.
Впертий до кінця.
Ви не скиглите як він. Ви не боїтеся смерті.
Ви як я.
У нас є одна спільність: Ми обоє зараз помремо.
І як це станеться?
Мої руки навколо Вашої шиї.
Дурня.
Що Ви зробите? Ми усе прочесали.
У Вас немає нічого.
Нічого окрім тупих ножів і кілька прийомів карате.
Ми маємо зброю.
Ні, ви маєте кулі
і надію, що я не стоятиму на ногах, коли магазини будуть пусті.
Але якщо стоятиму, то Ви помрете швидше, аніж встигнете перезарядити.
Це неможливо!
Розстріляти його.
Моя черга.
Помирай!
Чому ти не помираєш?!
Чому ти не помираєш?
За цією маскою не лише плоть.
За цією маскою схована ідея, пане Кріді.
А ідеї - куленепробивні.
Тут сектор 1: Уатхолл в безпеці.
Це генерал Ейкрод.
Говорити коротко і чітко.
Тут уже занадто багато дурниць зробили!
В!
Треба зупинити кров.
Ні, прошу. Мені вже кінець. І я радий з того.
Не кажи такого.
Я просто кажу правду.
20 років я жив цим днем.
Не існувало нічого іншого,
доки я не побачив тебе.
Тоді все змінилося.
Я закохався у тебе, Іві.
Так, як я не вважав за можливе.
В, я не хочу, щоб ти помирав.
Це найчарівніше,
що ти могла мені подарувати.
В?
В?!
Прилади спостереження фіксують рухи в напрямку Трафальгарської площі.
Сектор 1. Маємо активність ворога.
Стояти! Не рухатися!
Ви Іві Хеммонд,?
То все скінчилося?
Майже.
Стій!
Заберіть руку від важеля.
Ні.
Ворог насувається. Чекаємо наказу.
Генерале, що нам робити?
Ніякої реакції ні від командування.
Ні від Голови партії Кріді
ні від Канцлера.
Чому Ви це робите?
- Бо він мав рацію. - В чому саме?
Що цій країні потрібно більше, аніж проста будівля.
Їй потрібна надія.
Морока! Не стріляти!
Матінко рідна.
Час прийшов.
Скажіть,
ви полюбляєте музику, пане Фінч?
Цю музику?
Так.
Його музику.
Хто він був?
Він був Едмоном Дантесом.
Він був моїм батьком
і моєю матір’ю.
Моїм братом.
Моїм другом.
Він був Вами
і мною.
Він був усіма нами.
Ніхто ніколи не забуде цю ніч
і що вона означала для цієї країни.
Але я не забуду чоловіка
і що він означав для мене.
В ЯК ВЕНДЕТТА
Переклад українською: Романа В. Ілліна